Vlad Zografi îşi foloseşte în acest roman excepţional toate faţetele personalităţii sale: om de ştiinţă (cu un doctorat în fizică atomică obţinut în Franţa), dramaturg, eseist şi filosof, dar mai presus "artist al lumii plutitoare". Iar efectul principal e că se citeşte cu plăcere şi implicare, fiindcă temele grave şi nu prea optimiste ale timpului nostru intră în poveşti pline de repere cunoscute din cotidianul românesc şi internaţional, fără ca romancierul să ilustreze o teză anume, să ne ghideze spre concluzii; nici el nu le ştie. Vlad Zografi vrea şi reuşeşte să surprindă pe viu şi din diferite puncte de vedere complexitatea haotică a vieţilor noastre supuse hazardului. O face prin intermediul a cinci voci distincte şi credibile, a cinci caractere (cum se spunea odinioară personajelor din piesele de teatru), din interacţiunea cărora fierbe magma omenescului şi omenirii, la acest moment istoric şi în perspectivă. Vocile care-şi alternează discursul aparţin unei ziariste, Nadia Vornicescu, independentă, cu un acut simţ al dreptăţii, feministă şi vegetariană, prietenei sale Teodora Aldea, care lucrează în publicitate, şi a cărei existenţă a fost modelată de bărbaţi şi de simţul datoriei, în primul rând faţă de fratele ei autist Robert (trebuie spus că pătrunderea empatică în aceste psihologii feminine e cu acord fin, fără urmă de caricatură). Prin vocea psihiatrului Andrei Cricoveanu, care îl tratează pe Robert, şi e îndrăgostit de Nadia, suntem atraşi şi pe o pistă poliţistă, care merge de la trafic de persoane la teoria conspiraţiei, a unei vechi-noi ordini mondiale. Şi, în sfârşit, intervenind contrapunctic şi punând astfel pilonii raţionali ai construcţiei, avem discursul savantului matematician Eugen Papadopol, care crede că sufletul e un efect secundar apărut pe parcursul evoluţiei vieţii, că sentimentele îşi au originea "în egoismul mecanic al individului programat genetic să-şi perpetueze o zestre de care nu e conştient" şi că ele pot fi modelate şi controlate de noile tehnologii. Progresele în cunoaşterea funcţionării creierului uman şi a bolilor psihice se pot aplica şi funcţionării societăţii: deja sunt exploatate de publicitate şi mass-media, care fac apel la emoţii şi sentimente în scopuri comerciale şi politice. Un personaj reuşit e şi autistul Robert, cel lipsit de sentimente şi empatie, condus exclusiv de logică, introdus în ecuaţia romanului ca pandant al computerului ce ne domină azi viaţa (un artefact fără conştiinţă, hipereficient, autist şi el, capabil să ne alieneze de lumea lăuntrică). Substanţa "Efectelor secundare...", ca a tuturor romanelor, e însă viaţa şi sensul coerent pe care i-l inventăm fiecare dintre noi. Inteligenţa lui Vlad Zografi de a nu-şi direcţiona cititorul, de a lăsa ideile palpitânde şi pe fiecare personaj bâjbâind prin proiecţia proprie aleasă ca soluţie de supravieţuire - a găsit un final potrivit. Roman serios şi ironic în acelaşi timp, în care apar toate -ismele la modă, cu noile lor limbaje de lemn, semidoctismul şi infantilismul generalizate, raportul complex dintre ştiinţă şi conştiinţă, "Efectele secundare ale vieţii" ne face să auzim din polifonia lui melodia sufletului încărcat cu angoase şi speranţe, cel care ne face să compensăm lipsa de sens ("nu poţi să crezi în nimic şi nu poţi să nu crezi în ceva") cu sentimente.
Selecţia "Formula AS"
![Selecţia "Formula AS"](/fas_default.png)
* Vlad Zografi, "Efectele secundare ale vieţii", roman, Editura Humanitas (tel. 021/311.23.30), 466 p.
Vlad Zografi îşi foloseşte în acest roman excepţional toate faţetele personalităţii sale: om de ştiinţă (cu un doctorat în fizică atomică obţinut în Franţa), dramaturg, eseist şi filosof, dar mai presus "artist al lumii plutitoare". Iar efectul principal e că se citeşte cu plăcere şi implicare, fiindcă temele grave şi nu prea optimiste ale timpului nostru intră în poveşti pline de repere cunoscute din cotidianul românesc şi internaţional, fără ca romancierul să ilustreze o teză anume, să ne ghideze spre concluzii; nici el nu le ştie. Vlad Zografi vrea şi reuşeşte să surprindă pe viu şi din diferite puncte de vedere complexitatea haotică a vieţilor noastre supuse hazardului. O face prin intermediul a cinci voci distincte şi credibile, a cinci caractere (cum se spunea odinioară personajelor din piesele de teatru), din interacţiunea cărora fierbe magma omenescului şi omenirii, la acest moment istoric şi în perspectivă. Vocile care-şi alternează discursul aparţin unei ziariste, Nadia Vornicescu, independentă, cu un acut simţ al dreptăţii, feministă şi vegetariană, prietenei sale Teodora Aldea, care lucrează în publicitate, şi a cărei existenţă a fost modelată de bărbaţi şi de simţul datoriei, în primul rând faţă de fratele ei autist Robert (trebuie spus că pătrunderea empatică în aceste psihologii feminine e cu acord fin, fără urmă de caricatură). Prin vocea psihiatrului Andrei Cricoveanu, care îl tratează pe Robert, şi e îndrăgostit de Nadia, suntem atraşi şi pe o pistă poliţistă, care merge de la trafic de persoane la teoria conspiraţiei, a unei vechi-noi ordini mondiale. Şi, în sfârşit, intervenind contrapunctic şi punând astfel pilonii raţionali ai construcţiei, avem discursul savantului matematician Eugen Papadopol, care crede că sufletul e un efect secundar apărut pe parcursul evoluţiei vieţii, că sentimentele îşi au originea "în egoismul mecanic al individului programat genetic să-şi perpetueze o zestre de care nu e conştient" şi că ele pot fi modelate şi controlate de noile tehnologii. Progresele în cunoaşterea funcţionării creierului uman şi a bolilor psihice se pot aplica şi funcţionării societăţii: deja sunt exploatate de publicitate şi mass-media, care fac apel la emoţii şi sentimente în scopuri comerciale şi politice. Un personaj reuşit e şi autistul Robert, cel lipsit de sentimente şi empatie, condus exclusiv de logică, introdus în ecuaţia romanului ca pandant al computerului ce ne domină azi viaţa (un artefact fără conştiinţă, hipereficient, autist şi el, capabil să ne alieneze de lumea lăuntrică). Substanţa "Efectelor secundare...", ca a tuturor romanelor, e însă viaţa şi sensul coerent pe care i-l inventăm fiecare dintre noi. Inteligenţa lui Vlad Zografi de a nu-şi direcţiona cititorul, de a lăsa ideile palpitânde şi pe fiecare personaj bâjbâind prin proiecţia proprie aleasă ca soluţie de supravieţuire - a găsit un final potrivit. Roman serios şi ironic în acelaşi timp, în care apar toate -ismele la modă, cu noile lor limbaje de lemn, semidoctismul şi infantilismul generalizate, raportul complex dintre ştiinţă şi conştiinţă, "Efectele secundare ale vieţii" ne face să auzim din polifonia lui melodia sufletului încărcat cu angoase şi speranţe, cel care ne face să compensăm lipsa de sens ("nu poţi să crezi în nimic şi nu poţi să nu crezi în ceva") cu sentimente.
Vlad Zografi îşi foloseşte în acest roman excepţional toate faţetele personalităţii sale: om de ştiinţă (cu un doctorat în fizică atomică obţinut în Franţa), dramaturg, eseist şi filosof, dar mai presus "artist al lumii plutitoare". Iar efectul principal e că se citeşte cu plăcere şi implicare, fiindcă temele grave şi nu prea optimiste ale timpului nostru intră în poveşti pline de repere cunoscute din cotidianul românesc şi internaţional, fără ca romancierul să ilustreze o teză anume, să ne ghideze spre concluzii; nici el nu le ştie. Vlad Zografi vrea şi reuşeşte să surprindă pe viu şi din diferite puncte de vedere complexitatea haotică a vieţilor noastre supuse hazardului. O face prin intermediul a cinci voci distincte şi credibile, a cinci caractere (cum se spunea odinioară personajelor din piesele de teatru), din interacţiunea cărora fierbe magma omenescului şi omenirii, la acest moment istoric şi în perspectivă. Vocile care-şi alternează discursul aparţin unei ziariste, Nadia Vornicescu, independentă, cu un acut simţ al dreptăţii, feministă şi vegetariană, prietenei sale Teodora Aldea, care lucrează în publicitate, şi a cărei existenţă a fost modelată de bărbaţi şi de simţul datoriei, în primul rând faţă de fratele ei autist Robert (trebuie spus că pătrunderea empatică în aceste psihologii feminine e cu acord fin, fără urmă de caricatură). Prin vocea psihiatrului Andrei Cricoveanu, care îl tratează pe Robert, şi e îndrăgostit de Nadia, suntem atraşi şi pe o pistă poliţistă, care merge de la trafic de persoane la teoria conspiraţiei, a unei vechi-noi ordini mondiale. Şi, în sfârşit, intervenind contrapunctic şi punând astfel pilonii raţionali ai construcţiei, avem discursul savantului matematician Eugen Papadopol, care crede că sufletul e un efect secundar apărut pe parcursul evoluţiei vieţii, că sentimentele îşi au originea "în egoismul mecanic al individului programat genetic să-şi perpetueze o zestre de care nu e conştient" şi că ele pot fi modelate şi controlate de noile tehnologii. Progresele în cunoaşterea funcţionării creierului uman şi a bolilor psihice se pot aplica şi funcţionării societăţii: deja sunt exploatate de publicitate şi mass-media, care fac apel la emoţii şi sentimente în scopuri comerciale şi politice. Un personaj reuşit e şi autistul Robert, cel lipsit de sentimente şi empatie, condus exclusiv de logică, introdus în ecuaţia romanului ca pandant al computerului ce ne domină azi viaţa (un artefact fără conştiinţă, hipereficient, autist şi el, capabil să ne alieneze de lumea lăuntrică). Substanţa "Efectelor secundare...", ca a tuturor romanelor, e însă viaţa şi sensul coerent pe care i-l inventăm fiecare dintre noi. Inteligenţa lui Vlad Zografi de a nu-şi direcţiona cititorul, de a lăsa ideile palpitânde şi pe fiecare personaj bâjbâind prin proiecţia proprie aleasă ca soluţie de supravieţuire - a găsit un final potrivit. Roman serios şi ironic în acelaşi timp, în care apar toate -ismele la modă, cu noile lor limbaje de lemn, semidoctismul şi infantilismul generalizate, raportul complex dintre ştiinţă şi conştiinţă, "Efectele secundare ale vieţii" ne face să auzim din polifonia lui melodia sufletului încărcat cu angoase şi speranţe, cel care ne face să compensăm lipsa de sens ("nu poţi să crezi în nimic şi nu poţi să nu crezi în ceva") cu sentimente.
![](http://arhiva.formula-as.ro/_client/img/content_corner_box_bl.gif)
Alte articole din acest numar
- ZODIACUL LUNII FEBRUARIE
- Răspuns pentru SIMONA - Bucureşti, F.AS nr.1248 - "Am diagnosticul policitemie vera"
- "Untura de bursuc face minuni!"
![](http://arhiva.formula-as.ro/_client/img/content_corner_box_bl.gif)
![](http://arhiva.formula-as.ro/_client/img/content_corner_box_bl.gif)
![](http://arhiva.formula-as.ro/_client/img/content_corner_box_bl.gif)
![](http://arhiva.formula-as.ro/_client/img/content_corner_box_bl.gif)
Nu exista comentarii
![](http://arhiva.formula-as.ro/_client/img/content_corner_box_bl.gif)