Zânele florilor de câmp
În preajma solstiţiului de vară, câmpurile şi poienile sunt ţesute cu mări imense de flori galbene, înalte şi parfumate, aromând puternic a fân cosit şi a miere. La cea mai mică atingere sau adiere de vânt, se scutură din ele o ploaie fină, de pulbere de aur. Sunt florile solstiţiului de vară, iubitoare de lumină şi soare, având şi culoarea lui, iar viaţa lor este scurtă, de numai două sau trei săptămâni, atâta vreme cât regele cerului se află încă la apogeu. Imaginea lor suavă le-a făcut "Zânele florilor de câmp", iar parfumul adormitor, nesemănând cu al nici unei alte flori şi cu al tuturora, precum şi puterile curative, le-a ridicat la un rang atât de înalt, încât se bucură de o sărbătoare a lor pe tot cuprinsul ţării, cum nu se mai întâmplă cu nici o altă floare. Sânzienele sunt, aşadar, sărbătoarea naţională a unei flori de câmp, moştenită din moşi-strămoşi, şi din păcate aproape uitată, datorită faptului că omul nu mai este actant al riturilor magice, ci privitor pasiv, nu face nimic el pentru el, ci se lasă în seama altcuiva, de regulă - televizorul, computerul şi maşinile fac pentru el, substituindu-l, uşurându-i pe de-o parte viaţa şi munca, dar anihilându-i gesturile şi colaborarea, comunicarea cu lumea ce-l înconjoară. Despre gândire nu mai putem spune decât că este prizoniera milioanelor de informaţii (necesare sau nu) ce-o invadează din toate părţile, pe toate căile, bulversând-o şi panicând-o până la stres. Iar până la anihilarea ei totală nu este decât un pas, pe care însă îl putem evita, prin educarea simţului măsurii şi o privire mai atentă peste umăr, înspre minunatele valori ale gândirii magice, care dădeau atâta savoare şi frumuseţe vieţii.
Culoarea galbenă a Sânzienelor este cea a soarelui, cea mai caldă dintre culori, una dintre cele trei culori primare (fundamentale), alături de albastru şi roşu, culoarea zeilor, a aurului, asociată misterului, reînvierii, veşniciei şi nemuririi; culoarea pământului roditor (a spicelor date în copt), cea mai pământească dintre culori, dacă admitem că şi soarele ţine într-un fel şi de pământ (drapelul românesc conţine toate cele trei culori primare). Galbenul de esenţă divină, exprimând spiritualitatea cea mai înaltă, este asociat şi căldurii, voioşiei, fecundităţii, magiei, legăturii cu izvorul vieţii. De aceea, florile galbene de sânziene intră în numeroase practici magice închinate soarelui (focului ceresc), luminii şi vieţii, sub toate aspectele ei, incluzând şi moartea. Aceste flori marchează timpul într-un mod evident. Credinţele populare spun că toate plantele îşi păstrează întregi puterile şi mirosurile, până în ziua de Sânziene (24 iunie), când au putere maximă. După Sânziene (în Maramureş), Fata Pădurii ia mirosul şi puterile florilor. Toate plantele de leac se culeg din acest motiv chiar în această zi, fiind destinate celor mai grave boli, precum şi bolilor sufletului, cum ar fi depresia. Şi tot acum se iau "Noii cei Mari". Se pleacă chiar în zorii zilei, după cum spune următorul descântec vechi: "Cu ochii la soare/ cu roua'n picioare/ pe cărare neumblată/ pe rouă nescuturată/ nimic mâncând/ pe nimeni văzând/ cu nimeni vorbind/ înapoi necătând/ de grumaz aplecându-se/ cu ruga mare rugându-se/ la Maica Sfântă a florilor şi-a mirosurilor şi a culorilor/ şi-a puterilor şi-a vindecărilor."
Magie populară
![Sânzienele](/fas_default.png)
Ioana Cora din Bârsana folosea sânzienele pentru alungarea duhurilor rele de lângă copiii mici şi pentru toate bolile. "Am cules sânziene. Acele s-o ţânut pentru tot anu'. Dac-o fo' un om bolnav, i-o pus de-acele şi i-o făcut un pic de ceai din flori din zâua de Sânziene aduse. Acele-o fo' de leac. C-o zâs că zâua de Sânziene, Maica Preacurată, ie şi-o dat ace' sfântă zî să sie cinstită: Sânzienele. Şi-atuncea iei bureanu' (buruiana cela galbănă, cu floare galbănă, şi vin p'acela când era un om bolnav îi făceai ceai. La un cocon de ţâţă dacă nu putea să doarmă în leagăn şi plânje întruna, la pruncuţ nu-i făceai ceai. Pune-i p'un cărbune încins vreo tri floricele de-acele, şi-l afumai să fugă duhurile cele răle de cătă el. C-o avut putere. C-o fost dân zâua de Sânziene culese."
Onoflea. Când tace cucul
"De la Sânziene, cucului i se închide glasul. Zâc o samă de oameni că se face uli (uliu). Da' cucu-i cuc şi uliu-i uli. L-am auzât odată în Grădina de După Râu de deasupra, cum proba să cânte şi nu pute'. Era acole, într-un cireş din mejdă (hotar). Îi ieşeu numa' nişte sunete răguşite, batăr (măcar) cât să căznea. Mi-o fo' milă de el, da' n-am avut ce face. Doamne, cât îi de frumuşăl cu pene sure - albâie! Şi te bucuri când îl auzi că nu eşti sângur la lucru." (Aurel Făt, 72 ani - Deseşti)
"Onoflea este o zî pe cară n-o ştie nime'. Zâua în care pleacă, să duce cucu. Îi o zî ascunsă. De la Sânziene, cucu' nu mai cântă. Da' se prea poate şi să mai cânte o dată de două ori. Apoi că tace cu o zî două înainte de Sânziene ori după ceie la puţână vreme, nimeni nu şti. Nimeni nu şti care ie zâua în care tace şi pleacă. Ş-apoi este o vorbă: «Atunci a şti femeia gându' bărbatului, când a şti zâua în care pleacă cucu»". (Ioana Cora din Bârsana)
PARASCA FĂT
![Sânzienele](/fas_default.png)
Cântec
Sânziană, sânziană,
spune care Cosânzeană
lângă lemnul Domnului,
uitatu-s'a somnului,
farmece de i-au rostit
florile-ţi de-au răsărit
din aurul pletelor,
cununiţă fetelor.
Sânziană, sânziană,
haide duru-duruiană
duru-duruiană.
Cele mici sunt prin urzici,
Cele'n ani prin bruscălani
haide duru-duruiană
duru-duruiană.
Buruiene secerară,
snopi de datini, pe sub seară
şi-au cules cicori şi nalbe,
să'mpletească ceru'n salbe.
Licuricii, pe obraţe,
le-aprind stelele în braţe,
sânii'n pupi de critărei,
doru'n flori de brebenei.
Sânziană, sânziană,
cântă fetele'n poiană,
haide duru-duruiană,
duru-duruiană.
Cele mici sunt prin urzici,
Cele'n ani prin bruscălani
haide duru-duruduruiană
Sânziană, sânziană.
Zâne şi flori de leac
* Sânzienele, zeiţele florilor, sunt închipuite ca sfinte sau zâne din lumea cealaltă, care merg prin aer şi umblă noaptea pe câmpuri. Semnificaţiile şi puterile acestor entităţi mitologice se raportează, în imaginarul popular, la trei aspecte esenţiale: cosmos, natură terestră şi om.
* La nivelul cosmic, Sânzienele reprezintă sărbătoarea sfântului soare, care în această zi se joacă sau se odihneşte. Începând cu 24 Iunie, zilele se micşorează, iar pe cer răsare Găinuşa. În calendar, sărbătoarea Sânzienelor marchează jumătatea verii, începutul toamnei, când se întoarce crângul cerului spre iarnă şi se micşorează zilele.
* Natura îşi întrerupe cursul ascendent: iarba începe a se usca, plantele nu mai cresc, dau îndărăt, florile îşi pierd mirosul şi nu mai cântă cucul. Zânele Sânziene au puterea de a face ca buruienile să fie de leac, dau roadă seminţelor, dau/iau mirosul şi puterea florilor. Sânzienele au grijă de sănătatea şi înmulţirea păsărilor, feresc de furtuni şi de foc.
* Respectând tradiţia populară, biserica a preluat şi integrat în calendarul creştin această sărbătoare păgână. Nu întâmplător zânele Sânziene sunt numite şi sfinte, iar la Sânziene, florile sunt sfinţite de către preot, pentru a le spori efectele benefice.
* Cu referire la om, în ipostaza lor de fete fecioare, frumoase, luminate, harnice, curate şi bogate, Sânzienele sunt feritoare de boli, dar şi fac rău: iau pe sus, înnebunesc oamenii, îi pocesc sau pedepsesc pentru păcatele mari, mai ales pentru jurămintele strâmbe.
* Ca floare, Sânziana are efect benefic îndeosebi împletită în cunună. Cununile de Sânziene oferă oamenilor iluzia trecerii, în plan magic, din viaţa reală în lumea dorinţelor, a speranţelor, aspiraţiilor,
![Sânzienele](/fas_default.png)
* Împlinirea dorinţelor este vestită şi de roua depusă pe cununa de Sânziene, dar şi pe florile de câmp. Unele femei se tăvălesc prin iarbă, ca să fie ferite de boli peste an. Roua căzută pe iarbă făcea fetele mai frumoase şi mai drăgăstoase.
* Ca substitut magic, cununa de Sânziene protejează oamenii, animalele, casa şi gospodăria de forţele răului. Pusă la ferestre şi la poarta de către drum, cununa este menită să aducă noroc în casă şi să o ferească de rele, de intrarea spiritelor necurate.
MARCU MIHAIL DELEANU