În urmă cu o săptămână, se strânseseră 30.000 de oameni în inima Chişinăului, într-unul dintre cele mai impresionante mitinguri organizate după faimoasele mişcări de redeşteptare naţională din 1990. O mie dintre ei au luat-o apoi la drum, pe jos, într-un marş până la Bucureşti, pentru a duce mesajul lor de unitate naţională. "România n-a avut graniţă la Prut!", au strigat ei pe bulevardele Capitalei, în vreme ce politicienii noştri şi-au văzut, ca de obicei, de ale lor...
"Nu mai avem ce să oferim, decât pe noi înşine"
"Copiii înstrăinaţi ai neamului românesc, care îşi caută drumul spre revenirea acasă", s-au declarat cei o mie de tineri basarabeni, porniţi de la Chişinău către Bucureşti, pe un traseu de sute de kilometri, pentru a duce înflăcăratul mesaj de reîntregire a României, dorinţa de unitate pe ambele maluri ale Prutului. "Copiii înstrăinaţi ai neamului românesc, care îşi caută drumul spre revenirea acasă", au semnat şi scrisoarea deschisă trimisă, de pe drum, preşedintelui Klaus Iohannis, după patru zile de mers prin arşiţa Basarabiei. "Suntem în toiul unei acţiuni grele, prin care am vrut să arătăm Ţării cât de mult înseamnă ea pentru noi, şi că setea noastră de reîntregire nu a fost oprită nici de sutele de mii de deportări şi crime din perioada sovietică, darămite acum, când avem dreptul la libera exprimare. Am mers spre Ţară 20-30 de kilometri pe zi. Am mers în caniculă, pe temperaturi de 40 de grade, iar acum, când vă scriem această scrisoare, tocmai continuăm marşul pe furtună. Nu ne va împiedica nimic să ajungem la Bucureşti.
![](/fas_default.png)
Finalul apelului e deja cunoscut: venirea la Bucureşti a celor o mie de temerari basarabeni l-a prins, iarăşi, cu un "pas" în urmă pe preşedintele Iohannis, ocupat cu treburi mai importante (unde, dacă nu la Sibiu?), în pregătirea unei vizite oficiale în Spania. Un gest ratat, pe care exprimările diplomatice din răspunsul trimis manifestanţilor, primirea lor de către funcţionarii preşedinţiei sau deschiderea porţilor palatului pentru tinerii basarabeni nu l-au putut repara...
Pâine şi sare, lacrimi şi flori
![](/fas_default.png)
![](/fas_default.png)
În locul preşedintelui şi al politicienilor de vârf din România, tinerii au fost aşteptaţi în Piaţa Universităţii de populaţia Bucureştiului, oameni simpli care i-au întâmpinat cu cântece, cu pâine şi sare, cu icoane şi cu îmbrăţişări. O manifestare plină de bucurie şi de speranţă, o recapitulare pe viu a frăţiei puse la poprire atâta timp. "Aici mă simt acasă", răsună la microfon glasul puternic şi tânăr al unei fete. "Mă bucur că aud vorbindu-se în jurul meu româneşte, limba strămoşilor mei". Pe fata care vorbeşte o cheamă Olga Musteaţă şi este absolventă de Filologie la Chişinău. Dezinvoltă şi înflăcărată, li se adresează cu patimă, de pe o scenă improvizată în faţa Teatrului Naţional, miilor de oameni aflaţi în marea de steaguri tricolore. Aştept să coboare de la tribună, pentru un scurt interviu.
"Cel mai emoţionant moment a fost sâmbătă, când am ajuns cu marşul la Ungheni şi am refăcut «Podul de flori». Credeţi-mă că am vărsat lacrimi când am văzut că de cealaltă parte a Prutului, dincolo de gard, ne aşteptau fraţii noştri, dornici să ne strângă în braţe. Am plâns cu toţii! Abia am aşteptat această zi şi mă bucur că am ajuns la Bucureşti. Aici mă simt acasă! În Basarabia auzi foarte des limba rusă, iar aici nu auzi un cuvânt rusesc, auzi doar limba maternă, iar asta îţi dă un sentiment pe care nu îl pot descrie în cuvinte".
"Ce înseamnă să îţi iubeşti ţara"
![](/fas_default.png)
În faţa crucii de piatră de la Universitate, îl găsesc apoi pe Andrei. Poartă mândru un tricou pe care scrie, mare, "UNIRE", peste conturul "României dodoloaţe". Andrei lucrează în Suedia şi arată exact ca miile de tineri occidentalizaţi ai Bucureştiului, care sunt prea prinşi cu ale lor, duminică la ora două după-amiaza, ca să le pese de unire, de Basarabia şi de alte lucruri de genul acesta, care nu sunt "trendy". "Vin din Suedia, o ţară în care trecutul şi valorile s-au pierdut, o ţară de cetăţeni europeni care şi-au uitat tradiţiile. Asta se va întâmpla şi cu noi, dacă nu ne trezim! Am fost şi la Chişinău, săptămâna trecută, la Marea Adunare a celor 30.000 de unionişti, alături de un prieten, a cărui iubită e basarabeancă. Am fost realmente impresionat de cum simt oamenii acolo. Eu cred că oricine îşi ştie istoria ar trebui să fie aici, alături de cei o mie de basarabeni şi alături de idealul României Mari".
"Bine aţi venit acasă!"
![](/fas_default.png)
![](/fas_default.png)
Rumoare! Tinerii basarabeni intră în Piaţa Universităţii. Bucureştenii îi aplaudă şi scandează "Unire!", "România!", "Chişinău şi Bucureşti / două inimi româneşti!", "Bine aţi venit acasă!", "Trăiască, trăiască, trăiască şi-nflorească / Moldova, Ardealul şi Ţara Românească". Manifestanţii bucureşteni fac un pod din flori, pe sub care trec tinerii basarabeni. Se cântă imnul "Deşteaptă-te, române!", apoi manifestanţii se prind în mici hore ale Unirii. Urmează un marş pe traseul Calea Victoriei - Palatul Parlamentului - Palatul Cotroceni. Kilometri întregi de steaguri româneşti se întind prin centrul Bucureştiului, iar cântecele manifestanţilor umplu de viaţă oraşul.
Din mijlocul coloanei, Laura şi Daniel atrag ca un magnet focusul aparatului de fotografiat. Sunt tineri, se iubesc, iar când îşi zâmbesc, tricolorul vopsit pe obraji li se întinde ca un curcubeu peste pielea arsă în zilele de marş prin canicula Basarabiei. "A fost greu, dar suntem atât de fericiţi! Am mers pe jos, am dormit pe jos, pe unde am putut, dar am ajuns acasă!". Ca ei sunt zeci şi zeci de cupluri. Tineri frumoşi, luminoşi, care vorbesc fericiţi despre acasă, despre România şi despre visul generaţiei lor de-a nu mai fi "copiii înstrăinaţi ai neamului românesc".
"Basarabia se întoarce acasă." "Inima României se reîntregeşte." "Fă, Doamne, să fie adevărat!"
Fotografiile autorului şi imagini de pe pagina de Facebook "Basarabia pământ românesc"